Vi hittade rymdskeppet på sjöbotten.
-Hit! -Talar de?
Mörkret, svärdet, den försakade, templet.
Dessa ord överskriver synapserna i hjärnan.
De är koordinater. Nån dödar människor avsiktligt...
...och förvandlar dem till sändare.
TIDIGARE
-Jag kan rädda er. -Ett nytt spöke.
Det finns en man med en tidsmaskin.
Han färdas kors och tvärs i historien och hamnar i trångmål.
Han har även en passion för verken...
...av Ludwig van Beethoven.
En dag tänker han: Med en tidsmaskin kan man träffa sina hjältar.
Så han reste till 1700-talets Tyskland.
Men han hittar inte Beethoven. Han är okänd.
Inte ens hans familj vet vem tidsresenären pratar om.
Beethoven existerar inte.
Det här har förresten inte hänt.
Jag har träffat Beethoven. Trevlig karl.
Mycket intensiv. Gillade armbrytning.
Det kallas "The Bootstrap Paradox".
Googla det.
Tidsresenären får panik.
En värld utan Beethovens musik är otänkbar.
Lyckligtvis tog han med sig alla noter för att få Ludwigs autograf.
Så han skriver av alla konserter och symfonier-
-och får dem utgivna.
Han blir Beethoven.
Och historien fortsätter, nästan som om inget hade hänt.
Det här är min fråga:
Vem satte ihop alla noter och fraser?
Vem komponerade egentligen Beethovens femma?
INNAN FLODEN
-Var är Bennett? -Han kräks fortfarande.
Ett litet steg för människan, ett stort...
Tidsresor.
Jag tvivlar på att Rose, Martha eller Amy kräktes första gången.
Du tycks veta mycket om mig.
Jag var underrättelseofficer tills jag höll en kollega från ett fönster.
I vrede?
Finns det nåt annat sätt?
Vilket år är det?
1980.
Före Harold Saxon, krigsministern och den exploderande månen.
Krigsministern?
Strunt samma. Jag får säkert veta det snart.
Beklagar. Räkorna kan ha varit dåliga.
Ingen fara.
-Ska vi gå? -Vänta lite. Jag har nåt i skon.
Den är större på insidan!
Hur kan den vara större på insidan?
Okej, nu går vi.
-Varför är vi i Ryssland? -Vi är i Skottland.
Staden före översvämningen, när rymdskeppet landade.
Det är under kalla kriget. Man tränar inför anfall på sovjetisk mark.
Är det där piloten?
Den är enorm.
-Nej, det där är kroppen. -Vad menar du?
Det är inte vilket rymdskepp som helst.
Det är en likvagn.
Hypersömnkammaren är kvar och motorns energiceller.
Och det finns inga tecken på väggen.
Än.
-Var hälsade! -Det är spöket från Trumman.
Anmärkningsvärt.
Och människor också.
-Prentis, begravningsentreprenör. -Från Tivoli, va?
Galaxens mest invaderade planet.
På välkomstskylten står det: "Om du ockuperade oss vore du hemma nu."
Jag är inte förtjust i er sort.
Vi tenderar att reta upp folk.
-Vad gör du här? -Naturligtvis.
Det här...
...är Fiskarkungen. Hans armé förslavade oss i tio underbara år.
Sen blev vi befriade av Arcateenianer.
Gudskelov irriterade vi dem, så vi blev förslavade igen.
Den första utomjording jag träffar är en idiot.
I enlighet med Arcateenianers sed ska jag begrava honom-
-på en karg, vild utpost.
-Du menar staden? -Planeten.
Du skulle kunna ta risken att förslava mig.
Jag har en karta till min planet och föremål att förtrycka mig med.
Vi är från framtiden. Du kommer att skicka en signal. Hur?
-Vad pratar du om? -Din teknologi.
Det som tar själen ur kroppen och får den att upprepa koordinaterna.
-Jag ska ta batterierna ur den. -Vi har inget sånt.
Till och med detta tillhör Arcateenianerna.
Så vem skickar budskapet?
Tillbaka till TARDIS. Jag måste prata med Clara.
Du har varit i såna här situationer förr.
Inte precis som den här, men ett par gånger.
Har du behövt hantera rädda människor?
Jag frågar vad jag ska säga till dig.
Att det kommer att ordna sig. Att Doktorn kommer att rädda oss.
Tror du på det när du säger det?
-Ja, det gör jag. -Och nu?
Cass tror att Doktorn säger nåt annat till de andra.
Han säger: "Moran, Pritchard..."
"...precis." Nej, "Prentis".
"O'Donnell, Clara, Doktorn"-
-"Bennett, Cass."
Han räknar upp våra namn. När han är klar börjar han om från början.
Vem är Prentis?
-Det är Doktorn. -Lever han?
För stunden.
Doktorn? Hur står det till?
Bara bra. Hör på. Rymdskeppet är en likvagn.
Vad är det?
-Ett nytt spöke har dykt upp. -Vem? Har nån dött?
Det är du.
-Är du okej? -Ja.
-Åtminstone för tillfället. -Vad betyder det?
-Att jag dör. -Nej, vi kan ändra förloppet.
Det är inte en möjlig framtid. Det är framtiden.
Det har redan hänt. Beviset finns framför dig.
Jag måste dö.
-Nej, du kan förändra saker. -Det går inte.
Minsta förändring kan få katastrofala följder. Kaos kan spridas-
-som krusningar på en vattenyta.
Det var bra så länge det varade.
Regenereringen var något av en administrativ miss.
-Nån gång tar det slut. -Inte med mig!
Dö när jag har fått en efterträdare.
Clara, vi måste prata i enrum.
Hör på.
Alla måste möta döden så småningom, sin egen eller nån annans.
Jag är inte redo än.
Jag vill inte tänka på det.
Jag kan inte förändra det som hänt.
Bryt reglerna! Hur som helst är du skyldig mig det.
Du gjorde dig viktig för mig. Du gav mig nåt annat...att vara.
Du får inte göra så och sen dö. Det är orättvist.
Jag struntar i reglerna.
Om du älskar mig på något sätt-
-kommer du tillbaka.
Doktorn, är du...
Jag kan inte rädda Moran och Pritchard.
Men om du kan lista ut varför det sker-
-kanske du kan förhindra att de dödar några fler.
-Då händer det inte dig. -Jag ska göra vad jag kan.
Men framtiden har redan hänt. Begravningsentreprenören lever.
Då så. Mitt spökjag. Du ser bättre än jag.
Hur ser jag ut? Tecken på skador? Några ledtrådar om min död?
Nej. Du ser ut som de andra, med svarta ögon och...
Nej, vänta.
Din rock har en reva på höger axel.
Jag antar att jag säger samma sak som de andra.
Du rabblar namn. Mest våra.
Moran, Pritchard, Prentis, O'Donnell, Clara, Doktorn, Bennett, Cass.
-Vem är Prentis? -Gamlingen.
Vad är det? Clara, vad händer?
-Du är här inne nu. -Vad gör jag?
Ingenting. Du står still.
Varför försöker jag inte döda er?
Nu rör du på dig.
Du går till kontrollpanelen.
FARADAYS BUR STATUS: STÄNGD
STATUS: ÖPPNA
-Han släpper ut de andra spökena. -Jag måste prata med mig.
Du öppnade buren! Borde vi inte gömma oss?
Strax! Jag måste prata med mitt spökjag.
Sätt i gång, Doktorn.
Doktorn. Vilken ära. Jag har alltid beundrat dig.
Äntligen nån som är värd att prata med.
Först: Varför är du här?
Clara, vad händer?
Du bara slutade.
Nu börjar du igen.
Hans meddelande har ändrats. Han säger...
Vad?
Han säger: "Kammaren öppnas i kväll."
Clara, gå till Faradays bur. De kommer inte åt dig där.
-Det finns ett problem. -Vadå? Allt annat går ju så bra.
Telefonens signal bryts där. Gör så här:
Se till att du ser telefonen utanför buren.
När den ringer ska du svara, om det är säkert.
Hur länge...
Släpp inte telefonen ur sikte. Jag måste kunna nå dig.
Jag måste veta allt mitt spöke gör.
Jag kommer tillbaka och hämtar dig. Jag svär.
Kom.
-Inte du, O'Donnell. -Varför inte?
Nån måste stanna här.
Om Clara ringer.
Sist en kille sa så lät jag honom dingla från ett fönster.
Det kanske är bäst att du stannar.
Inte en chans. Känner ni inte mig?
Prentis.
-Den döda kroppen var inte död. -Nu är tecknen där.
Fiskarkungen gjorde det själv.
Framtiden kommer fortfarande.
Han tog hypersömnkammaren till kyrkan.
-Vad var det? -Vi måste tillbaka till TARDIS. Nu!
Den spärrar vägen!
Vi delar upp oss!
Snabba på, Bennett!
Nej, vänta!
Varför följde du med? Du lyssnar aldrig.
Jag måste hålla ett öga på dig, idiot.
Så dö inte.
Vem är nästa på listan?
Ditt spöke räknar upp namnen i den ordning de ska dö.
Jag har precis listat ut det. Du visste det hela tiden, eller hur?
Moran, Pritchard, Prentis, O'Donnell.
Eftersom hennes spöke inte var där i framtiden, som Prentis, trodde jag-
-att det kanske inte skulle hända.
-Att hon hade en chans. -Men du försökte inte stoppa henne.
Som om du ville testa din teori.
Vem står på tur?
Clara.
Så nu ska du göra nåt åt saken? Det närmar sig dig.
Du ändrar historien för att rädda dig själv, men inte O'Donnell.
-Henne ville du inte rädda. -Det handlar inte om att rädda mig.
Jag ändrar historien för att rädda Clara.
O'Donnell är död.
Du skulle bara våga.
En stor dag för dig. Två tidsresor.
Jaså? Vart ska vi?
Bortom kartor och regler. Tänk om jag inte dör.
Tänk om jag vägrar.
Jag ska tillbaka till basen och rädda Clara.
Ingen kommer att stoppa mig.
Varför är vi kvar här?
Vi reste tillbaka en halvtimme. Jag är fast i min egen tidsström.
-TARDIS låter mig inte resa. -Vad gör vi?
Vi måste hålla oss undan tills tiden kommer i kapp.
-Var är Bennett? -Han kräks fortfarande.
Prentis.
-Han lever. -Han har inte dött än. Säg inget.
Men vi kan...
Hur den meningen än slutar: Nej, det kan vi inte.
Då vill du rädda O'Donnell också. Man kan inte lura tiden.
Man kan inte bara resa tillbaka och förhindra tragedier.
Då pratar man med de som man nyss såg vara döda.
Då ser man verkligen spöken.
Vi säger inte ett ord till honom. Vi har inte den rätten.
-Albar Prentis. -Från Tivoli, va?
Galaxens mest invaderade planet.
På välkomstskylten står det: "Om du ockuperade oss vore du hemma nu."
-Jag är inte förtjust i er sort. -Vi tenderar att reta upp folk.
-Vad gör du här? -Naturligtvis.
Mörkret, svärdet, den försakade, templet.
Vi blev inte förvånade av det spökena sa, för orden-
-fanns redan i oss.
Men du-
-blev förvånad. Du kände inte till orden.
Nej. Hur visste du det?
Vem såg inte skriften i rymdskeppet?
Jag. Cass lät mig inte gå in.
Därför lämnade spökena dig i fred. Du har inte meddelandet i dig.
-Det låter rimligt. -Då kan du ta tillbaka telefonen.
Hon säger att jag ska ta tillbaka telefonen.
Hör på. Jag måste...
Vi måste kunna kontakta Doktorn. Du är den enda som kan göra detta.
Nej, hon har rätt.
Ni två kan inte ta tillbaka den.
-Vad sa hon? -Det kvittar.
-Snälla. -Hon bad mig fråga...
...om du förändrades av att resa med Doktorn.
Eller har du aldrig tvekat att riskera andras liv?
Han lärde mig att göra det som måste göras.
Du bör gå nu.
Jag behöver mer tid. Jag har inte räddat henne än.
Tick-tack, tick-tack, tick-tack.
Jag måste möta Fiskarkungen. Du återvänder till TARDIS.
Han kommer att klara sig. Det lovar jag.
Okej. Det kräver ingen översättning.
Nu är jag beredd.
Jag har kommit från framtiden.
Jag har sett det kaos och blodbad du orsakar.
Berätta vad du har sett.
-Spöken. -Spöken?
Själar som tagits från de döda och upprepar vägbeskrivningen hit.
Hur många spöken skapar jag? Hur många?
Fyra. Kanske fem vid det här laget.
Mina spöken kommer att skapa fler spöken.
Tillräckligt många för att föra med sig en armada.
Tillräckligt många för att väcka mig ur min sömn.
Vad händer när ditt folk anländer?
Vi tömmer oceanerna och sätter människorna i bojor.
Den här världen är skyddad av mig.
En man, förlorad i tiden.
Nödsituation. Dörr låst.
Undergångens frö har redan såtts.
De kommer att dö, meddelandet kommer att sändas-
-mitt folk kommer-
-och du kommer inte att göra nåt för att stoppa det.
Tidsherre.
Vänta! Vad gör du?
Han kommer att klara sig. Det lovar jag. Vi måste stanna här.
Jag känner igen den minen. Jag gör så.
Som du vill. Men vi håller ihop.
Tidsherrar. Fega, fåfänga förvaltare som plötsligt insåg att de har kraft-
-och blev galaxens mest stridslystna ras. Men du...
Du är besynnerlig.
Du såg också orden. Jag hör dem ticka i dig.
Men du är fast i din historia.
Du skyddar fortfarande tiden slaviskt.
Du dör hellre än att förändra framtiden.
Lunn.
Cass.
Jag är en idiot.
Du blir en stark fyrbåk. Hur många spöken kan jag göra av dig?
Du har mycket gemensamt med Tivoli-borna.
Ni gör vad som helst för att överleva.
Du kapar andra människors själar-
-för att skapa elektromagnetiska projektioner.
Den där viljan att hålla ut...
Den där vägran att nånsin sluta...
Den är enastående. Det får en att tänka efter.
Om jag överlever genom att ändra framtiden, vad stoppar mig?
Just det - krusningseffekten.
Det kanske innebär att universum styrs av katter i framtiden.
Men en hemsk framtid är bättre än ingen framtid.
Du tog de människornas död ifrån dem.
Du gjorde dem till flaskpost.
Du kränkte nånting som är viktigare än tiden.
Du tänjde på reglerna för liv och död.
Jag ställer allt till rätta.
Här och nu tar din berättelse slut.
Där är du!
Du kan inte göra nånting.
Jag har redan gjort det. Orden är borta.
Den framtid jag såg kommer inte att inträffa.
Meddelandet smittar inte mina vänner. Ingen kommer och räddar dig.
När man vet att man ska dö-
-har man inget att förlora.
Stick! Spökena låste in mig. Det är en fälla.
Vi måste skynda oss till buren!
Tidsherren ljög.
Det här är säkerhetsrutin 712. Echelonkretsen har aktiverats.
Ställ undan handbagaget och förbered för avresa.
Backa.
Pussa mig inte. Morgonandedräkt.
Följ mig.
Vad är det?
Deras herre Fiskarkungen kallar på dem.
Vart är de på väg?
Vad var ditt spöke?
Ett hologram, likt det som lockade in spökena i buren.
Med lite konstgjord intelligens och några förinspelade fraser.
Allt sändes från de soniska glasögonen.
Jag och kammaren fick kontakt med basens wifi.
Saken var klar: Vi hade en spök-Doktor.
-Varför kom de bara fram på natten? -De var projektioner...
...som inte synkade med dagfasen.
Då så.
Jag har raderat minnet av skriften.
Ni kan ha mist andra minnen också.
Gamla skolkamrater, tidigare adresser, hur man dricker.
Var är Bennett?
-Vad kommer att hända dem? -UNIT tar med sig buren.
Rymdskeppet blir förstört så att skriften inte påverkar fler.
Vad ska jag göra nu?
-Jag förstår inte. -Det gör jag.
Du fortsätter. Det måste du.
Tro mig, det finns en hel värld där ute. En galax, ett liv.
Vad hade O'Donnell velat?
Jag måste radera det där meddelandet, men jag gör det sen.
-Lunn, kan du översätta till Cass? -Javisst.
Säg att du alltid har varit kär i henne.
Säg att det är lönlöst att spilla tid för då kan det vara för sent.
Säg att nån borde ha gett mig det rådet.
Jag tecknade bara det han sa. Känn inte att du...
Vad gör UNIT med spökena?
De tar buren till rymden så att jordens magnetfält inte när spökena.
En sak förstår jag inte.
Du förändrade framtiden och stoppade Fiskarkungen.
Fiskarkungen hade varit död i 150 år.
När jag reste tillbaka blev jag en del av händelserna.
Meddelandena från mitt spöke var ämnade åt mig, inte dig.
Listan. Alla efter dig var slumpmässiga.
Ditt namn fick mig att konfrontera Fiskarkungen.
-Och "Kammaren ska öppnas"? -Så att jag skulle ta mig in...
...och justera inställningarna.
Smart.
Men det var inte därför jag sa dem.
Hur menar du?
Mitt spöke sa så, därför programmerade jag de orden.
Jag skapade mitt spökhologram för att jag såg det här.
Jag bakåtutvecklade berättelsen.
-Det är fortfarande ganska smart. -Du förstår inte.
När fick jag de idéerna?
Det måste ha varit...
Precis. Vem komponerade Beethovens femma?
NÄSTA GÅNG
-Doktorn, hjälp mig! -Alldeles strax.
Vi är Vikingar!
Strid eller dö.
-De kallas Mire. -Du kommer att be om nåd.
Galaxens dödligaste krigare? Byn förklarade krig mot dem.
Det blir ett krig och vi ska vinna.
-Varför är du här? -Jag är Doktorn och räddar människor.